Яков Полонски
Път

Превод от руски: Ана Александрова, —

chitanka.info

Далечен път през тая глуха степ.

Вълнува кротко вятърът полята…

Над тях — несетно спуска се мъглата

и пак тъгата се пробужда в теб.

Конете тичат… Пътят уж извива,

а все еднаква гледка се реди:

и степ след степ, и подир нива — нива…

„Защо, коларю, не запееш ти?“

Брадатият колар така отвръща:

„За черни дни си пазя песента!“

„Сега се радваш?“ — „Чувствам свойта къща,

проблясва светлинката й в нощта.“

И двор покрит, спокойствие, вечеря

коларят ще намери в своя кът.

А аз покой къде ли ще намеря?

Конете промениха. И на път!…

Ех, дом си нямам със огнище живо!

Извива пътят… Черна е нощта.

Запя коларят. А у мен е сиво —

за тъмен ден не зная песента.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.